EFTER EN ROMAN AV WILLIAM LANDAY
Hej, Joanna.
Ingen fara.
Vad händer?
Vad?
När?
Laurie.
Älskling.
Vad?
Det är över.
- Vad? - Han har bekänt.
Patz.
- Jag... - Joanna ringde nu.
Leonard Patz hängde sig igår kväll.
Han lämnade ett brev till familjen Rifkin med en full bekännelse.
Polisen har identifierat hans handstil.
Är du säker?
Ja.
Jag vet att det känns overkligt, men det är sant.
Joanna ska begära avskrivning direkt imorgon bitti.
Herregud...
Jag var så... Jag trodde...
Säg det inte.
Det spelar ingen roll nu.
Det är över.
Jacob.
Vakna, kompis.
Vi har något att berätta.
Res er upp.
Hör upp.
Domare French är ordförande.
Rättegången är öppnad. Varsågoda och sitt.
Ärade jurymedlemmar, kl. 08.00 i morse
meddelade delstaten sitt beslut
att lägga ner åtalet mot den tilltalade, Jacob Barber,
som svar på en händelse i fallet
ni strax kommer att få ta del av.
Den tilltalade, varsågod och res dig upp.
Unge man, du ser säkert fram emot att komma ut härifrån.
Låt mig vara den första som säger dig
orden som du och din familj säkert längtat efter att höra.
Jacob Barber, du är en fri man.
Jacob Owen Barber, angående ärende 08-44-07
beordrar rätten att du avskrivs från åtal
utan återkallelse.
Borgen kommer att återbetalas. Fallet är nedlagt.
Vi ska göra en genomgång
och återkommer med ett detaljerat uttalande.
Just nu vill jag bara uttrycka min uppriktiga beklagan
över vad både familjen Rifkin och familjen Barber har fått uthärda,
och mitt hopp är att båda finner tröst i ett rättvist resultat.
Tack. Vi svarar inte på frågor.
Vi är naturligtvis mycket glada över det här resultatet.
Men som ni förstår har familjen uthärdat en hel del,
så vi ber er respektera deras integritet
och låter dem bearbeta det själva. Tack så mycket.
Jacob, hur känns det?
Toppen.
Mr Barber, tänker ni vidta rättsliga åtgärder?
Mrs Barber, hitåt!
- Joanna, jag är mållös. - Snälla.
Andy har rätt. Vi hade inte klarat det utan dig.
Det bästa jag hade kunnat åstadkomma vore en friande dom.
Det här är så mycket bättre.
Det är ett bevis på hans oskuld.
- Grattis, unge man. - Tack, Joanna.
Jag vet att det har varit svårt för dig.
Men en dag kommer du att inse
att du har erfarit något som väldigt få får uppleva.
Pappa?
- Jag vet att det var du. - Nej!
Jag vet att det var du! Jag vet det!
- Släpp mig! - Hur är det med dig?
Vad ska jag göra med honom? Ska jag vänta på polisen, eller?
Nej!
Nej.
Släpp honom.
Snälla.
Stick härifrån.
Han gjorde det inte, Dan.
Är du okej?
Vem fan är du?
Jag är en vän till din far. Han bad mig beskydda dig.
Grattis, förresten.
Det var en bra dag för dig, va?
Hoppa in i bilen.
Jag ringer senare.
Tack.
Allt för gamle Billy.
Hälsa så gott till din far, okej?
Du är fri. Grattis!
Le, Jacob.
Vi ser de första bilderna på familjen Barber
som återvänder till sitt hem i Newton, Massachusetts,
efter en anmärkningsvärd vändning i fallet.
En rättegång som många har följt.
Som ni ser ler de, och vem kan förebrå dem?
Familjen Barber kan slutligen tillbringa tid tillsammans
och fira rättegångens beslut.
Jag minns den dagen tydligt.
Det kändes overkligt.
Det var verkligt.
Naturligtvis.
Och sedan? Vad?
Återgick livet till det normala?
Nej.
Det fanns inget normalt att återgå till.
Det var ett liv före...
...och ett efteråt.
Jag ska göra kaffe, kommer du?
Du.
Vad är det?
Den dagen i rättegången,
när Derek läste berättelsen. Jag var så säker.
På något galet sätt blev jag lättad.
Jag tänkte: "Nu vet jag åtminstone."
Vilken sorts mor tänker så om sitt barn?
Du var under hög stress. Det var vi båda.
Historien upprörde mig också. Mer än jag visade.
Du måste släppa den.
Jag försöker.
Vi visste att vi inte kunde stanna kvar.
Vi visste att vi ville börja om. Frågan var bara var.
Laurie fick ett jobberbjudande i Colorado.
Hon var glad. Hon ville gå långsamt fram.
Vi tänkte att den här historien kommer att följa oss överallt, så...
...varför inte börja här...
...där vi var minst önskade.
- Tack. - Kommer strax.
Claudia Hoffman ringde idag och bekräftade bokningen.
Vilken bokning?
Ja. Det hade jag glömt.
- Vad? - Mexiko.
Wow. Det känns som en evighet sedan.
Ni skulle ha hört hur nervös hon lät i telefon.
Ja, det kan jag tänka mig.
Det är julveckan, så vill vi avboka måste vi göra det nu.
Jag tycker att vi åker.
Sluta.
Lägg av.
Du. Ät upp.
Hur är det med dig?
Jag är nyfiken.
Du visste att vi måste ha det här samtalet förr eller senare.
Vi kunde ha haft det i telefon, men...
Nej, det är...
Jag kommer gärna.
Jag är glad att se dig.
Detsamma, Andy.
Jag vet att vi inte kan göra ogjort vad du har fått utstå.
Jag hoppas bara att du förstår min situation.
Du gjorde bara ditt jobb.
Jag vill att du ska veta
hur mycket jag uppskattar hur väl du hanterade det.
- Jag gjorde ju ingenting. - Just det.
Du kunde ha gjort livet svårt för mig, men gjorde det inte.
Så tack.
Dina sista saker.
Jag tänkte skicka dem till dig,
men jag försökte väl bara undvika det oundvikliga.
Du kan stanna, det vet du.
Har du funderat på att komma tillbaka?
Nej. Inte riktigt.
Om jag sa att Neal Logiudice tänker börja på en privat advokatbyrå.
Det handlar inte om det.
Jag klarar det inte längre.
Inte efter att ha varit på andra sidan.
Är du säker?
Ja. Väldigt.
Okej. Det är förståeligt.
Jag måste ju fråga.
Däremot tycker jag att du ska försöka behålla Neal.
Han är duktig.
Han har skaffat sig några ovanor, men det här kan ha påmint honom.
I vilket fall får du betalt
tills du har beslutat vad du ska göra härnäst,
så ta den tid du behöver.
Det tänker jag göra.
Okej.
- Hälsar du till Laurie? - Javisst.
Jag glömde nästan. Polisen har avslutat Patz förundersökning.
Jag trodde att de redan hade gjort det.
Det fanns väl några saker som inte stämde.
Några detaljer. Du vet hur det är.
Men den är avslutad nu. Du ska veta det.
Ja. Tack.
Du vill inte vara stöddig ikväll, tro mig.
- Hej. - Hej.
Hur gick det med Lynn?
Bra, hon hälsar.
Visst.